Skal jeg satse på ham eller kræver det for meget arbejde?
Til brevkassen For en måned siden lærte jeg en mand at kende. Han er utrolig sød, omsorgsfuld og forstående overfor...
Kære brevkasse
Jeg har et særdeles spændende spørgsmål.
Jeg arbejder tæt sammen med en kvinde, der er et par år yngre end jeg selv. Hun er gift. Jeg er hendes elsker, og vi har mødtes løbende flere gange om måneden igennem snart 3 år, til trods for at hun ikke bor i Danmark.
Spørgsmålet er nu hvad jeg skal gøre med dette forhold. Jeg er meget forelsket i hende og vice versa, men bitterheden er begyndt at melde sig fra min side. Vi forsøger at være meget ærlige overfor hinanden, og jeg har altid vidst, at hun ikke forlader sin mand for mig. Vi er normalt gode ved hinanden og meget ærlige i vores forhold. Jeg er dog nu nok nået til et enten/eller punkt, men det er svært, når man holder af hinanden og man kender udfaldet af dette. I særdeleshed fordi hendes mand ikke er eneste hindring for et evt. fælles liv.
Jeg føler mig ikke snydt, men begynder at mærke hun gerne vil ‘eje’ mig uden at ville give sig fuldt ud. Jeg er ikke jaloux på hende, men hun er meget nervøs for, at jeg har andre… (hvilket er sket uden at hun ved det).
Mit spørgsmål er:
Skal jeg kræve noget af hende, selvom jeg er meget imod at stille ultimatummer?
Skal jeg fortælle hende, at jeg forventer at søge andre veje?
Eller skal jeg bare lukke forholdet her? (Jeg har selv været nærved at gøre dette et par gange).
Jeg har ikke lyst til et fast forhold, og har egentlig nok haft det fint med at være hendes elsker. Jeg føler måske bare, at hendes krav om troskab for venskab og kærlighed/sex, er meget selvisk af hende, da hun aldrig kan give mig det samme tilbage.
Moraler osv. kender jeg alt til, men kærlighed og forelskelse er altid en svær størrelse.
Kære du
Tak for dit spørgsmål til brevkassen. Du slutter din mail med ordene, kærlighed og forelskelse er altid en svær størrelse. Og det har du ret i. Egentligt skulle det være nemt og ligetil, men fordi vi er mennesker med bagage, kommer vi ofte til at lægge hindringer i vejen for kærligheden.
Der er flere ting i din mail, som jeg særligt hæfter mig ved.
1. Du skriver, at du ikke er interesseret i et fast forhold. Men alligevel har du haft en forhold til en kvinde i 3 år, og du er meget forelsket i hende. Og hun i dig.
Hvad er et fast forhold i din optik? Er det engagement? Kærlighed? Venskab? Sex? Nærvær? Forpligtelse? Eller hvad?
Som jeg læser din mail er alt det en del af det forhold, du er i lige nu. Bortset fra gensidig forpligtelse, måske!? Og ærlighed! Du har vidst, at det fra hendes side aldrig kunne blive en gensidig forpligtelse, da hun ikke vil forlade sin mand. Du har haft andre, men hun ved det ikke.
Hvor blev ærligheden og åbenheden af?
Hvorfor var det mon svært for dig at fortælle det? Frygtede du, at hun ville blive vred? Sur? Ked af det? At hun ville stoppe forholdet? Eller var det noget i dig selv, der afholdt dig fra det? Fortrydelse? Anger?
Hvad var du egentlig bange for at se i hendes øjne?
Hvad var du egentligt bange for selv at se i øjnene?
Den gensidige forpligtelse og troskab kan for nogle føles som en opgivelse af sig selv. Som om man bliver låst fast og begrænset. Mon det er sådan, du har det?
Det handler ikke om kærlighedens væsen men om det, du har i dig. Hvis jeg skal sætte det på spidsen, vil jeg sige, at det måske ikke er begrænsningen og fastlåstheden, du frygter, men kærligheden(?). Jeg tænker på, om du mon har oplevet at være nødt til at opgive en del af dig selv, for at kunne blive elsket og accepteret?
At du har været nødt til, at fornægte en del af dig selv, for at kunne ” overleve”?
Det vil typisk kunne være i din tidlige barndom??? Men kan også være senere.
Hvis det har været sådan for dig, kan jeg da godt forstå, at du frygter den totale overgivelse og forpligtelse til en anden. Det er ikke en bevidst tanke men en dyb trang til selvbeskyttelse. Det kan næsten beskrives som en refleks.
Det triste ved det er, at frygten for at blive fastlåst og begrænset netop fastlåser og begrænser dig. Du begrænser dig til et uforpligtende forhold, du begrænser dig til sex, til forelskelse, i stedet for at satse helt på kærlighed.
Det paradoksale er, at det, du frygter allermest, er det, der netop kan sætte dig fri.
2. Du skriver, at du måske synes det er selvisk af hende, at forlange troskab for venskab og kærlighed/sex, når hun aldrig kan give dig det samme.
Hvad nu, hvis hun kunne og ville? Hvis hun nu forlod sin mand? Og de andre hindringer blev ryddet af vejen? Hvordan ville du så reagere? Ville det være svaret på dit dybeste ønske? Eller ville du skynde dig væk?
3. Du nævner, at du har været ligeved at slutte forholdet til hende et par gange! Hvorfor overvejede du det? Og hvad afholdt dig fra det?
Jeg ved godt, at jeg har stillet dig flere spørgsmål, og ikke givet dig svar. Men jeg kan ikke træffe nogle beslutninger for dig. Jeg tror i stedet, at du skal lede hos dig selv efter svar. Og måske skal du opsøge en terapeut eller en psykolog, og få et par timer, så du kan få vendt og drejet dine spørgsmål. Det kan ofte hjælpe, når man søger svar.
En affære med en gift kvinde angår aldrig kun 2 personer. Det har konsekvenser for rigtig mange mennesker.
En affære er ofte holdt hemmelig. Når noget skal hemmeligholdes er det altid forbundet med skam. Skam er fyldt med frygt. Skam er grobund for fortielser, løgn og uærlighed. Skam begrænser og dræber langsomt livet og kærligheden.
Jeg håber, du kan bruge nogle af mine refleksioner til at komme videre i dit liv.
De bedste hilsner
Inger Lene Christensen,
Pædagog, psyko- og familieterapeut
Med MobilePay kan du nemt støtte arbejdet med din mobil. Ønsker du fradrag for gaven, skriver du blot dit CPR-nummer i beskedfeltet.
TAK for enhver gave!
Send til 94 907