Skal jeg satse på ham eller kræver det for meget arbejde?
Til brevkassen For en måned siden lærte jeg en mand at kende. Han er utrolig sød, omsorgsfuld og forstående overfor...
Jeg har været min mand utro, men har ikke fortalt ham noget. Affæren var med en kollega. Den udviklede sig over et par måneder fra en fest med fletten-fingre-hvisken-søde-ord-i-øret-og-krammen-kærligt til stævnemøder med dybe kys og alt andet end uskyldige kærtegn, hvorefter den endte med et knald – helt bogstaveligt sex, hvorefter kollegaen trak stikket for at prioritere og redde sin familie. Efterfølgende blev vi ved med at mødes og tale sammen om, hvordan vi skulle komme videre og lægge låg på vores følelser for hinanden. For vi var begge blevet forelskede, men ingen af os ville gå fra vores ægtefæller. Efterfølgende har vi lagt fuldkommen låg på og hilser blot på hinanden, når vi mødes. Vi arbejder i hver vores afdeling af vores virksomhed og mødes måske 1 eller 2 gange i løbet af en uge. Jeg er stadig forelsket, men helt klar på, at der ikke kan blive mere imellem os.
Affæren har været et wake-up-call for mig i forhold til at finde ud af, hvordan tingene er fat i mit parforhold. Sex med kollegaen var utvungen og dejlig – det var, som om min krop vågnede op af en dvale, den har befundet sig i længe, og jeg følte mig bagefter lykkelig og taknemmelig. Manglende lyst eller ligefrem ulyst til sex har været en del af hverdagen i mange år, hvor jeg har haft masser af “pligtsex”, men sjældent tilfredsstillelse. Jeg føler nu nærmest kun venskab over for min mand, og jeg er i tvivl om, hvorvidt vores forhold står til at redde. De varme følelser, jeg havde nogle tilbage af før utroskaben, kan jeg slet ikke komme i kontakt med, og jeg overvejer, om de er blevet udslettet af bedraget, og de løgne der er fulgt med.
Hvor længe vil en utroskabs-oplevelse hænge i kroppen og påvirke dømmekraften? Og kan jeg overhovedet se klart, så længe kortene ikke er lagt på bordet? Jeg er så frygteligt i tvivl om, hvad jeg skal gøre og vil så ufatteligt nødigt splitte vores familie (3 døtre). Findes der god litteratur/hjemmesider, der belyser utroskab fra den skyldiges side?
På forhånd tak.
Kære kriseramte
Tak for din henvendelse til brevkassen.
Du fortæller, at du har været din mand utro og at du nu mærker konsekvenserne presse sig på. Jeg kan forstå at utroskaben nu er stoppet og at du er ved at gøre status. I den forbindelse stiller du nogle spørgsmål, som jeg vil prøve at besvare.
Hvor længe vil en utroskabs-oplevelse hænge i kroppen og påvirke dømmekraften?
Jeg mener ikke, at man kan sige noget generelt om det. Der er mange aspekter, som kan gøre sig gældende. Nogle vigtige kunne være:
Det første punkt er det for sent at gøre noget ved. Det skete er sket og det kan ikke trækkes tilbage eller gøres om.
Det andet punkt har du allerede forholdt dig til.
De sidste to er så dem, hvor der nu er behov for stillingtagen.
Det er min overbevisning, at i jo højere grad du er indstillet på at lægge kortene på bordet og forsøge at genetablere et godt ægteskab med din mand, jo kortere vil helingstiden være for jer begge. Og modsat, jo mere passiv og udsættende du er, jo længere tid vil oplevelsen hænge i kroppen. Jeg tror, at aktiv handling er den bedste kur.
Kan jeg overhovedet se klart, så længe kortene ikke er lagt på bordet?
Jeg tror, at der er noget, som du ser klart. Du ser klart, hvad du savner i ægteskabet. Du ser klart, hvad det er, du går glip af hver eneste dag, fordi I har forsømt at passe på hinanden og dyrke jeres forhold i ægteskabet. Du ser også klart, at det ikke var den rigtige løsning at flygte ind i utroskab med en anden mand. At der var noget dyrebart, som du ikke vil svigte.
Det, som du ikke ser klart, er hvilke konsekvenser din handling får for din mand, dine børn og din øvrige familie. Det finder du først ud af, på det tidspunkt, hvor du bestemmer dig for at fortælle, hvad der er sket.
Du ser heller ikke klart, hvad du føler for din mand lige nu, for han og løgnen kan ikke opholde sig sammen i dit ‘indre rum’. Der er kun plads til den ene og løgnen har lige nu optaget al pladsen.
Man kan sammenligne ægteskabet med en smuk flot vase, man har stående fremme i stuen til glæde for alle, som kigger på den. Som årene går, kan det gå sådan, at man glemmer at kigge på den. Måske kommer man til at stille et par bøger foran, så den efterhånden slet ikke kan ses. Måske man helt glemmer, at man havde den og hvor fin den var.
En dag kom du til at skubbe til vasen, da du skulle støve af og den faldt på gulvet og gik i stykker. Først da kom du i tanker om, at du havde denne vase stående og hvilken betydning den havde for dig. Problemet er nu, at du godt nok har genfundet vasen, men nu er den jo gået i stykker.
Dilemmaet er så: Skal du samle stumperne sammen, smide dem ud og håbe at alle glemmer, at vasen har eksisteret? Eller skal du fortælle, at du har fundet vasen, men har slået den i stykker, i håb om, at nogen vil hjælpe dig med at samle den igen? Hvad nu hvis der ikke er nogen, som vil hjælpe dig? Hvad nu hvis ingen vil kendes ved vasen længere, nu den er smadret? Hvad nu hvis ingen vil kendes ved dig, fordi du har smadret den?
Hvis du har et grundlæggende ønske om at kunne samle vasen igen, er det min holdning, at sandhed og åbenhed er vejen frem. Du kan ikke samle den alene. Du er nødt til at spørge din mand om hjælp. Der er en risiko for, at han vil afvise at hjælpe dig. I mine øjne er det en bedre situation, end at I fortsætter et ‘ægteskab’ bygget på løgn og bedrag. I mine øjne har du alt at vinde. Du har allerede sat alt på højkant og kan ikke trække det tilbage.
Findes der god litteratur/hjemmesider, der belyser utroskab fra den skyldiges side?
Det tror jeg der gør, men jeg kender desværre ikke nogen konkret.
Mit råd til dig er, at du tager kontakt til en parterapeut og at du der får hjælp til at takle situationen. Del dine tanker og bekymringer med terapeuten og bed om hjælp til, hvordan du bedst kan få det lagt frem for din mand. Hvis du fortæller din mand om utroskaben, vil det sikkert være som at sprænge en bombe. Derfor tænker jeg, at det kunne være godt for dig, hvis du allerede forinden har haft kontakt med en terapeut, så du på forhånd ved, hvor du skal gå hen med de udfordringer, der kommer bagefter.
Jeg håber for dig, at du må få mod til at tage dette skridt. Det er et svært skridt, fordi konsekvenserne er uoverskuelige og falder prompte. Ved fortielse kommer konsekvenserne snigende og ætser dig op indefra og det kan lige nu føles mere besnærende.
De bedste hilsner
Benny Dein,
Psykoterapeut
Med MobilePay kan du nemt støtte arbejdet med din mobil. Ønsker du fradrag for gaven, skriver du blot dit CPR-nummer i beskedfeltet.
TAK for enhver gave!
Send til 94 907